Man bruger et særligt udtryk ved dødsfald.
Vi siger det til patientens pårørende.
Der er vagtrum til det der.
Vi siger: "Jeg beklager jeres tab."
Type II giver lav fødselsvægt, samt underudviklede lunger.
Barnet dør typisk få timer, eller dage, efter fødslen.
Jeres barn kan også få intrauterine knoglebrud.
- Undskyld, sagde du "intrauterine?" - Ja.
Brækker mit barns knogler i min mave?
Hvor han burde være tryggest?
- Du... - Nej, jeg...
Kan han mærke det? Det kan han, ikke sandt?
- Han har altså smerter. - Det gør mig ondt, endnu engang.
Det er en fin, lille frase. Men den er også tom.
Den dækker ikke det, der er ved at ske for dem.
Den lader os være empatiske, men vi føler ikke deres fortvivlelse.
- Den beskytter os... - Døden indtraf kl.18.40.
...mod at føle samme smerte. Den mørke, nådesløse smerte.
En smerte, der kan æde dig levende.
Og det takker jeg Gud for hver dag.
GREYS HVIDE VERDEN
- Jeg troede, at de tog hjem. - De ville snakke lidt mere.
Hvorfor ringede du ikke? De har brug for en, der kender dem.
- Der kan gøre det... - Hvad?
...rart. Jeg vil gøre det så rart for dem som muligt.
- Du holder virkelig af dem. - Ja, de er mine venner.
Derfor skal du ikke derind. Dine følelser er ligegyldige her.
Jeg ved ikke, hvad der hjælper dem, men April er ikke din patient mere.
Jeg kan på ingen måde gøre det, som jeg er nødt til-
- og det, jeg tror, at jeg burde gøre.
Der er altid en måde, søde ven.
Her er vores fremgangsmåde: I vælger en dag, meget snart.
Aftaler en induceret fødsel og føder jeres smukke, lille søn.
Så giver I ham et navn og får ham døbt på stedet.
Du kan holde barnet, bede for ham og synge for ham.
Du kan se på ham-
- og husker alle detaljer i hans lille ansigt.
Det gør du, så længe han lever.
Det gør du, indtil Gud tager ham.
Sådan gør du det.
- Vil du gøre det for mig? - Selvfølgelig.
- Jeg gør det for dig, ham og os. - Okay.
Jeg holder ham, indtil Gud tager ham.
Det lyder smukt.
Gud lader ham måske blive.
- Der sker måske et mirakel. - Okay.
- Jeg beder om et mirakel. - Okay.
- Herre... - Bailey.
- Hvad er der, Grey? - Jeg må bede om en tjeneste.
- Kan du tage min weekendvagt? - Hvorfor?
- Jeg vil besøge Derek. - Det kan jeg ikke.
Tuck er hos sin far, Ben og jeg er alene.
- Det er derfor, jeg spørger. - Og det er derfor, jeg siger nej.
Herre...
Fandens også! Du ved, hvad jeg ville sige.
Seng nr. 3 og 4 skal over til brandsårsafdelingen.
- Sikke dog et rod. - Kepner er her ikke.
- Tager du skudofferet? - Hvordan har Kepner og Avery det?
- Jeg indskriver femurbruddet. - Vent lige lidt.
- Hvor er Kepner? - Hun og Avery har fri.
Åh gud! Er det i dag? Hvad kan vi gøre for dem?
- Blomster? Nej, det er akavet. - Hvad kan vi ellers gøre?
- For hvem? - Kepner og Avery.
- Blomster? - Mad? Hvem kan lave mad?
- Ingen. Jo, Kepner. - En frugtkurv.
- Stop. - Et kort? Okay, jeg stopper.
Jeg tændte et lys i kapellet. Det fik jeg det bedre af.
Giv dem lidt albuerum, det er det eneste, de vil have.
Du ville tale om dr. Hermans tumor. Skal vi tage den over frokost?
Jeg... kan ikke. Jeg må presse på.
Drew Hawkins skal have fjernet en gliom.
- Kan du se lyset? - Nej, det er bare sort.
Jeg har været blind i en måned.
Men lugtesansen virker. Hvad er det? Syrenparfume?
- Lavendelshampoo. - Hvorfor er Drew blevet blind?
- På grund af skader på synsnerven. - Lige på kornet, dr. Lavendel.
- Kan vi vise hende tricket? - Klart.
- Grib. - Godt gået, af en blind fyr, ikke?
- Hvordan? - Kortikal blindhed.
Hans øjne kan stadig se, men signalerne er underbevidste.
Når jeg mindsker tumoren, får du måske synet tilbage.
- Kommer jeg så til at se igen? - Jeg vil prøve at fjerne det hele.
- Du får i hvert fald mere tid. - Det ved jeg. Men er der en chance?
Der er en chance.
- Hvad har I? - Brenda, 44 år, skudsår i halsen.
Skulderen er gået af led.
- Hvem skød hende? - Min mand.
- Ikke med vilje. Det var en ulykke. - Var det virkelig, Howard?
- Troede du, jeg var en elg? - Så havde jeg skudt dig i skoven.
- Lad os lige falde ned. - Akut 1.
Skulderen er gået af led. Jeg vil gerne bedøve hende.
Det kan vente. Hun har skader i strubehovedet og underkæben.
- Hun skal opereres nu. - Undskyld, Brenda!
- Hvorfor skød du? - Jeg skulle stille våbnet væk.
Vi havde været på andejagt, og jeg skulle til Belize.
- Det regner også i Belize. - Der bliver jeg aldrig skudt.
- Hvad gør ondt? - Alting.
- Haglet er nær de store blodårer. - Vi er nødt til at åbne hende.
- Howard! - Jeg er her, Brenda.
- Vi må gå. Tag prøverne, Warren. - Jeg skal bruge dem omgående.
- Hvad sker der med hende? - Vent her. Vi skal nok finde dig.
Vi passer godt på hende.
- Hvad gør jeg med den her? - Giv den til receptionen.
Men gå først op til laboratoriet og sig, at det her er en hastesag.
- Hvornår gik du i seng i går? - Det gjorde jeg først i morges.
Mine hænder er helt svedige.
Jeg skal bruge et par underskrifter først.
Hvad sker der så? Hvordan starter vi?
Jeg følger jer hen til jeres stue.
Du får den medicin, der vil udvide livmoderhalsen. Så Pitocin.
Så gør kroppen resten. Det her er fødselsattesten.
- Har I valgt et navn? - Vi arbejder stadig på det.
Skriv, så tager vi resten senere. Her er samtykkeerklæringerne.
- Dem har vi skrevet under. - Nej. Dette er en induceret abort.
Du er 24 uger henne, så vi kunne godt redde barnet.
Erklæringen siger, at I ikke vil have det.
- Begge underskrifter. - Hvad med de andre?
Det er... dødsattesten.
- Helt ærligt? - Skal vi det allerede?
Det er bedst at få det af vejen, så I ikke skal tænke på det mere.
- Vil I have et minut? - Ja, tak.
- Jeg vil bare stifte familie med dig. - Jeg ved det godt.
- Det er ikke retfærdigt. - Du har ret. Jeg ved det godt.
Jeg er ligeglad med hende, jeg skriver dem ikke under!
Jeg vidste slet ikke, at stedet eksisterede.
Så går vi.
Jeg fandt den. Barnets sygdom.
- Det ved jeg godt, men... - Jeg ønskede dem så meget ondt.
Jackson forlod mig for hende, og jeg ønskede, at de slog op.
Jeg så dem sidde i cafeteriet og ønskede dem madforgiftning.
- Så opdagede jeg det her. - Det havde du ikke ønsket dem.
Hvis du ikke opdagede det, så havde en anden gjort det.
Det er ikke dit ansvar, du er bare en god læge.
Okay. Nu giver jeg en blind mand synet tilbage.
Zola må ikke få småkager, og Baileys tæppe er i tørretumbleren.
- Sig det til Jo. - Det var dig, der tilbød det.
- Nej, jeg har vagt. - Hvad så?
Wilson er en bølle! De efterlades hos min person. Cristina gjorde det.
Var Cristina Yang babysitter? Løgn.
- Snak med Jo. - Ingen Jo.
- Bad hun dig om at babysitte? - Hun vil til D.C. og besøge Derek.
- Spørg dog mig. Jeg er en person. - Nej, og det vil du heller ikke være.
- Lad os få hende bedøvet. - Det gør ondt!
- Vi skal nok tage os af skulderen. - Nej, det er min mave.
- Vent. Hun har mavesmerter. - Hent ultralydsscanneren.
Der er ingen skader på torso og heller ikke på hendes ben...
Det er ikke nødvendigt, Bailey. Ser jeg mon det, som jeg tror?
- Du godeste. - Hvad sker der?
- Ring til en obstetriker! - Hvor langt er du henne, Brenda?
- Hvad? - Hvorfor sagde du ikke, du er gravid?
- Det er jo umuligt! - Bed dem om at skynde sig.
Jeg er ikke gravid. Jeg kan ikke få børn.
Jo, du kan. Jeg ser barnets hoved nu.
- Anderson? - Ikke et efternavn til fornavn.
- Jeg har et efternavn til fornavn. - Jeg burde have taget mit eget med.
- Jeg kan stadig lide... - Nej.
Undskyld, han er din yndlingsonkel, men barnet skal ikke hedde Norbert!
Norbert er ham, der bliver mobbet. Sådan skal det ikke gå vores søn.
Er I klar til...?
Jeg kommer igen.
- Det er tid til at skifte tøj. - Nej, vi har ikke et navn endnu.
Vi får måske kun få minutter med vores søn.
Giv mig et minut. Jeg vil bare...
- Jeg vil vente, hvis nu... - Hvad?
Det sker, Jackson. De sker.
Der kan ske mirakler.
Der er dokumenterede sager, som videnskaben ikke kan forklare.
Det kan være sådan en sag, og så beslutter vi det her i dag...
Hvorfor taler jeg med dig? Jeg kan ikke gøre det her.
Hvor skal du hen?
Kald obstetrisk igen. Hold trykket.
Få en kuvøse herind.
- Hvordan ser man ikke, man er gravid? - Det sker.
- Vi skulle se det. Hvad med prøverne? - Jeg gav dem til en praktikant.
Jeg gav dem til dig, så du må finde dem. Nu!
- Hvem fanden har lagt det her? - Hvad har du brug for?
- Det skete aldrig med Kepner. - Jeg skal nok gå op med dem.
Hvis obstetrikeren ikke kommer, hvem skal så gribe barnet?
- Dig. - Nej, dig.
- Jeg er altså ikke gravid. - Er det en ny ve?
- Det er min skulder. - Vent.
Giv hende mere lidokain. Vi kan ikke bedøve dig, Brenda.
- Kald pædiatrisk. - Jeg er ikke gravid.
- Jo, du er. - Lægerne siger, jeg ikke kan.
De tog fejl. Du kan, og du er. Næste gang skal du presse.
Iltmængden falder. Luftvejen er blokeret.
Åh Gud. Vi er snart færdige, Brenda.
Pres, okay. En, to, tre...
Flot, flot! Prøv igen.
Pres!
Nej, nej, du skal ikke presse. Hun pressede det størknede blod ud.
Gaze, gaze. Hold trykket her.
Det er fint nok, Bailey.
Du klarede det. Du har en lille datter.
- Ved du, hvordan man gør? - Ingen anelse.
Du... Var Yang nogensinde babysitter for Meredith?
- Jeg vidste det! Mer lyver. - Nej, det var hun.
Cristina tog Zola med hjem, og når bleen skulle skiftes-
- holdt hun hende frem som en pose risikoaffald.
Cristina læste, spiste Zolas snacks, mens jeg lå på gulvet og legede.
- Hvad skal du i weekenden? - Jeg gør det ikke for dig.
Fandens.
Hans øjne virker altså stadig.
Tumoren sidder i hjernebjælken. Han kommer nok ikke til at se igen.
- Du ville... - ...prøve.
Er det en ny sag? Du ville være fuldtid på mig.
Jeg skal bruge en CO2-laser, så jeg kan fjerne en mands gliom.
Det er den samme teknik, jeg vil bruge, når jeg redder dig.
- Har du ikke tilsluttet dig mørket? - Aldrig.
- Hold håbet i live. - Vi øver os altså på Drew?
- Før Hermans operation. - Vi giver ham flere år at leve i.
Kom. Bed radiologen sende alt op.
- Lad os intubere. - Må jeg holde hende?
- Du skal trække vejret. - Jeg er nødt til at holde hende.
Jeg undersøger hende, hun er her, når du vågner.
Hvis vi venter, kan hun miste dig. Vi har ikke tid, lad os nu arbejde.
Det er jeg virkelig ked af, Brenda.
- Hun har ekstrasystoler. - Hvad?
Det er sikkert... Ultralyd! Lad mig få de billeder.
Hvor er du? Pokkers!
- Hvor er hvad? - Der burde være et hagl lige der.
- Det er der ikke. - Så er det inde i hjertet.
- Ventrikulær takykardi. - Giv 75 ml lido. Scan brystet.
Kald kardiologisk. Ikke flere overraskelser, Brenda.
- Jeg gav dem til en praktikant. - Jeg fandt dem på en hylde.
- Hvilken praktikant var det? - Jeg ved det ikke. Mørkhåret.
- Hej, Richard. - Når jeg finder hende, er hun død.
Hej. Jeg har weekendvagten og ville høre, om du kunne tage den?
Beklager, Catherine Avery er her, og hun har det ad Pommerns til.
- Jeg vil gerne være der for hende. - Fint nok, jeg finder en anden.
- Er der problemer? - Bare drop det.
- Alt vel? Du kan godt sige det. - Det vil jeg helst ikke.
- Du sagde, det var vigtigt. - Det er bare sex.
Haste-sex. Med min mand.
- Jeg burde have droppet det. - Det sagde jeg jo.
Vent nu lige, April. Du har ret angående mirakler.
De sker. Hjerter slår igen, cancer forsvinder af sig selv.
Jeg har set det. Det sker, nogle gange.
Men det er det her ikke, April.
- Jeg ved det godt. - Det er ikke fair.
Det er ikke retfærdigt.
Jeg har brugt mit liv på at tro på en retfærdig Gud.
Han gav mig et kald, og jeg fulgte det.
Jeg redder liv hver dag og er ved at blive den person, Han vil have.
Så sker det her?
Det er ondt. Det føles, som om Gud griner ad mig.
Hvis det er en test, så har jeg fejlet.
Alle de år med tillid, tro og bønner...
Hvis det var retfærdigt, bare en lillebitte smule...
...så kunne jeg måske...
Jeg kan ikke. Jeg må på arbejde.
- Du tager gas på mig. - Nej, jeg gør ikke.
- Der er din lille datter. - Brenda kunne ikke blive gravid.
Det var hun. Det var din kone, skudsåret.
Hun kunne ikke blive gravid. Vi prøvede i mange år.
Lægerne sagde, det var umuligt. Brenda var simpelthen knust-
- og vred på sig selv, og mig, fordi vi ikke kan få børn.
Det kan I.
- Vi vidste ikke, hun var gravid. - Sådan noget sker.
Det var derfor, vi gik på jagt, rejste til Bali, og sådan noget.
Jeg sagde: "Hvis det bare er os, så skal vi gøre os til et eventyr."
Men hun ville have et barn, det ville vi begge to.
- Du må godt holde hende. - Virkelig?
Ja! Hvordan har min kone det?
Hun dør, hvis jeg ikke får haglet ud af det højre hjertekammer.
- Jeg må åbne. Forbered bypass. - Hvordan kom det til det her?
- Hun holdt aldrig sit barn. - Det der hjælper ikke!
- Jeg tager lårbensarterien. - Akutvogn!
Oplad til 200.
- Manden vil vide, hvordan det går. - Tilbage!
- Der er puls. - Sinusrytme.
Det er et mirakelbarn. De troede ikke, de kunne få et barn.
Det der hjælper ikke. Skalpel!
Hun dør, hvis jeg ikke får det ud.
Gud...
Jeg ved ikke. Jeg ved ikke...
...om du er derude, eller ej.
Eller om du kan høre dem, som ikke ved, om du eksisterer...
...eller om det rager dig, hvad man siger, men...
Gud, Yahweh, Buddha, E.T...
April... ved det. Ikke?
Hun tror på dig. Hun har brug for dig. Så...
Vil du ikke nok være der for hende? Vil du ikke nok?
Vær der for April.
Hun elsker dig. Hun har brug for dig.
Vil du ikke nok? Vær der for hende!
Vil du ikke nok?
- Jeg ventede ikke at se dig. - De ville være lidt alene...
...så jeg holder mig væk.
- Hvad kan jeg gøre? - Hvor mange måneder er gået?
Siden den dag i Boston.
- Omtrent seks. - Seks måneder...
Så skulle dette ske, før du ringede til mig.
Jeg ville gerne, flere gange, men...
Det behøver vi ikke at tale om lige nu, Richard.
Okay.
Hvis jeg kan hjælpe...
Hvis der er noget som helst, jeg kan gøre for dig, eller dem...
- ...så er jeg lige her. - Jeg vil bare være alene.
Hold laseren i konstant bevægelse.
- Zap cellerne som støv på et tæppe. - Men uden at brænde tæppet.
Præcis. Hermans tumor sidder på synsnerven.
Vi gendanner Drews syn, men beskytter hendes.
- Du sagde det. - Hvad?
- "Gendanner Drews syn." - Drop det.
- Jeg vidste, at du tænkte sådan. - Tumoren er overalt. Det er umuligt.
- Det så jeg efter 20 minutter. - Hvorfor så fortsætte?
- For at forbedre min teknik. - Det er... Du burde stoppe.
- Hvorfor? - Har du ikke skyldfølelse?
- Over hvad? - At gøre manden til testdyr.
- Jeg kan ikke øve på et menneske. - Du tænker udelukkende på dig selv.
Dette har intet med dig at gøre. Det her er Drews sidste håb.
Jeg tænker på, hvad jeg skal sige, når han opdager, det er forsvundet.
Det burde du også tænke på, og ikke dine egne skyldfølelser.
Øg flowet. Kom så, begynd at slå!
Vi må bruge strøm. Lad til 20.
- Opladet. - Tilbage!
Igen. Det har været en hård dag. Hun blev skudt og fødte et barn.
Brenda! Du skal holde dit barn, forstår du?
Du har en datter, som vil møde dig. Så du har bare at være der til det.
- Du skal holde hende! - Tilbage.
Jeg klarer det her, hvis du...
- Vil du ikke have mig her? - Stedet fungerer ikke uden dig.
- Jeg har brug for dig her. - Jeg vil gerne være her.
- Ingen har set min praktikant. - Jeg kender dem alle sammen.
- Hvad hedder hun? - Jeg ved det ikke. Mørkhåret...
Der er hun. Hallo!
- Hvorfor udførte du ikke opgaven? - Undskyld, jeg ved ikke...
- Hvorfor har du stadig dem her? - Hold op. Med det samme!
Du arbejder her ikke, vel?
- Hvad hedder du? - Wendy.
Det er en frigivelses- formular for en afdød patient.
- Hvem var patienten? - Min forlovede.
I kom i går aftes.
Jeg kunne ikke tage hjem.
Døden indtraf...
Michael og jeg besøgte en hytte, hvor vi måske ville holde brylluppet.
Så kom der en lastbil og... Alle har været virkelig søde.
Jeg fik et bad og lånte tøj, fordi mit var tilsølet i...
Jeg gik ned i cafeteriet, og de gav mig noget mad.
Så gik jeg op på fødegangen og kiggede på alle børnene.
Så fik jeg det lidt bedre.
Jeg er ked af, hvis jeg ødelagde noget for lægen. Jeg vidste ikke...
De sagde, at jeg kunne tage Michaels ting, når jeg var klar.
- Jeg har ikke været klar. - Det ved jeg godt.
Vi skulle gøre så meget. Det var nu, vores liv skulle starte.
Vi skulle stifte familie... Nu er det hele forsvundet.
- Tror du på Gud, Wendy? - Ja.
Men Michael gjorde ikke.
Det er i orden, du kan tro for jer begge.
Du har mistet nogen, og det gør ondt-
- men du skal nok klare det. Du kan overleve det her.
Du er stærk.
Det skal nok gå.
Du skal nok klare dig, det lover jeg.
Samuel Norbert Avery. Det skal vores søn hedde.
- Skal han? - Ja.
- Jeg fik vist det, jeg ventede på. - Gjorde du?
Lad os gå ovenpå. Jeg er klar nu.
Mine planer ændrede sig, Meredith. Jeg kan godt tage din weekendvagt.
Tak, men så vigtigt er det ikke.
Hør på en mand, der fortryder de fly, han aldrig gik om bord på.
Tag hen og besøg Derek. Det er faktisk vigtigt.
Men jeg har jo ingen barnepasser, og Amelia skal også arbejde...
- Jeg er her. - Hvad?
Jeg flyttede hertil alene og betragter dig som min ven.
- Jeg troede bare ikke at... - Hvis du har brug for noget...
Hvis du har brug for hjælp, så er jeg den slags ven.
- Jeg kan ikke bede dig om det. - Det vil jeg bare elske.
Jeg leger på gulvet og laver mad.
- Kan du lave mad? - Og bage.
Jeg elsker børn, børn elsker mig. Det er min niece og min nevø.
- Jeg ville elske det. - Du behøver ikke bage.
Okay, men må jeg?
Vi fjernede 98% af tumoren, så du får et par år mere at leve i.
Jeg har ikke turdet åbne øjnene.
- Du kan gøre det nu. - Okay.
- Sig noget, hvem er hvem? - Kan du se noget?
Det er sløret, men... Ja!
- Det kan blive bedre, eller ej. - Det er...
Jeg turde ikke håbe. Dr. Lavendel!
Du klarede det, selvom du sagde, det var umuligt.
- Det var det. - Du klarede det!
Du bad mig stoppe. Jeg ved, hvordan det er at have de odds.
At planlægge og kæmpe, selvom det måske ikke bliver.
Vi skal gøre det umulige.
Hvis du ikke er villig til at lede efter lys selv de mørkeste steder-
- uden at stoppe, så vil du aldrig lykkes.
Operationen på Herman bliver meget, meget sværere.
Jeg må blive bedre på alle måder. Er du ikke villig til at gøre det-
- burde du ikke arbejde med mig, og du burde heller ikke være kirurg.
- Er alt i orden? - Ja.
Stearinlyset virkede. Tak, for det.
- Howard... Har du det godt? - Ja. Nej.
- Der er sket meget på en dag. - Det er nok til et helt liv.
- Er du klar? - Ja.
Er det hende? Er hun virkelig?
Her er hun. Der er mor.
Se lige dig...
Du ligner din far. Du har hans hage.
Han klemte min finger.
Så gav han slip.
Vi må ikke komme for tæt på.
Hvis vi følte bare en smule af den kærlighed og glæde...
...som vores patienter tager afsked med...
...ville vi aldrig kunne fungere.
- Er det overstået? - Ja. De får lige lidt tid.
Tak, for i dag. Det havde været sværere derinde.
Det er aldrig let for nogen.
Derfor siger vi: "Vi beklager jeres tab"...
...og håber, at det giver noget.
Vil du ikke bare køre mig hjem?
Køre mig hjem, lægge mig i seng og så bare holde om mig?
En smule støtte.
En smule fred.
En smule afslutning.
Noget godt.
En smule skønhed i mørket.
Mit barn levede i 43 minutter.
En uventet gave...
...når der er mest brug for den.
GREYS HVIDE VERDEN